‏סקוטי, היום בעיתון
‏כתוב שפיל רוצה לחזור לכאן לשנה נוספת, ‏ומייקל רוצה 36 מיליון.
‏- מסיבת עיתונאים גמר NBA ‏שלושה ביוני 1997 -
‏כמו כן, מצוטט שג'רי קראוס ‏לא פוסל החלפה שלך,
‏מה שמותיר אותך תלוי באוויר. זה מפריע לך?
‏לא.
‏אשמח לקבל הזדמנות לסיים ‏את הקריירה שלי בשיקגו,
‏אבל אם זה לא יקרה, ‏אז אצטרך לחפש במקום אחר.
‏אני אחד מהשחקנים הכי טובים ששיחקו אי פעם.
‏אני מבין את הערך שלי במשחק.
‏אבל שכרך נמוך מאוד, כשחקן בכיר.
‏מה לדעתך ערכך במונחי...
‏יומי יבוא.
‏- טקס טבעות אליפות ‏אחד בנובמבר 1997 -
‏- סקוטי פיפן -
‏תודה.
‏תודה על כל הרגעים היפים שהאוהדים בעיר
‏הפגינו כלפיי וכלפי חבריי לקבוצה ‏לאורך עשר עונות ארוכות.
‏הייתה לי קריירה נפלאה פה,
‏ואם לא תהיה לי הזדמנות לומר זאת שוב, תודה.
‏סקוטי פיפן דומע בדברי התודה.
‏לרגע חסר מצפון אחד חשבנו
‏שאולי נשמע פה נאום פרישה.
‏מה שהרגיז אותי היה שידעתי שזה סוף המסע,
‏ולא צפיתי שהוא יסתיים ככה.
‏ג'רי קראוס הפך הכול לעכור מאוד כשאמר,
‏"זו שנתו האחרונה של פיל.
‏"אנחנו מפרקים את הקבוצה הזאת בתום העונה."
‏בעיקרון פוטרנו מתפקידנו.
‏סדרה מקורית של NETFLIX
‏מהלך מרהיב!
‏המשחק נגמר!
‏האצטדיון בשיקגו משתולל...
‏קודם כול, אין פה שום נעיצת סכינים בגב.
‏הגיע הזמן שאמשיך הלאה.
‏זו תהיה שנתו האחרונה של פיל כמאמן הבולס.
‏האם הציפיות גבוהות מדי? ‏-לאן ממשיכים מכאן?
‏השאלה היחידה היא, כמה זמן זה יימשך?
‏- פרק 2 -
‏אני נמעך.
‏סליחה. ‏-תירגעו, חבר'ה.
‏מייקל, מה חשבת על הנאום של סקוטי פיפן?
‏הוא די נסחף ברגשות.
‏לסקוטי יש רגשות.
‏בהחלט יש לו מסירות ואהבה לעיר שיקגו,
‏וזה קשה כשיש לך הערכה רבה כל כך לאוהדים
‏שתמכו בך שנים רבות כל כך,
‏ולפעמים כשאתה נעמד לדבר,
‏זה חייב לגעת בך עמוק בפנים,
‏ועם כל מה שקרה עד כה,
‏זה בהחלט יכול לעורר אצלו רגשנות.
‏האם דיברת איתו בכלל על...
‏אתם מתכוונים לדבר על המשחק או רק על סקוטי?
‏קצת על שניהם.
‏תדברו עם סקוטי שיענה על סקוטי.
‏טוב, מה לגבי המשחק? ‏-בבקשה.
‏- לאורך תקופת האליפויות של שיקגו, -
‏- סקוטי פיפן דורג שני בבולס ‏בטבלת הקלעים. -
‏- סקוטי פיפן דורג שני בבולס ‏בריבאונדים. -
‏- סקוטי פיפן דורג שני בבולס ‏בדקות משחק. -
‏- סקוטי פיפן דורג ראשון בבולס ‏באסיסטים. -
‏- סקוטי פיפן דורג ראשון בבולס ‏בחטיפות כדור. -
‏-סקוטי פיפן דורג שישי בבולס ‏בדירוג שכר. -
‏- סקוטי פיפן דורג 122 ‏בדירוג שכר ב-NBA. -
‏סקוטי פיפן היה לא מוערך,
‏ולא נחשב בתור רובין של מייקל כבאטמן.
‏- מייקל וילבון ‏וושינגטון פוסט -
‏לעולם לא הייתי מוצא זוג, מערכת תמיכה אחרת,
‏שותף אחר במשחק הכדורסל, שדומה לסקוטי פיפן.
‏היה תענוג לשחק איתו.
‏איזו הצגה הבולס נותנים פה.
‏פיפן מוסר ישר לג'ורדן! כן. בחיי!
‏בעזרת ניסוי וטעייה,
‏בעזרת מכבש הלחצים שמייקל העביר בו אנשים,
‏- דיוויד אלדרידג' ‏כתב ב-ESPN -
‏סקוטי התחשל.
‏סקוטי לוחץ חזק קדימה,
‏לוקח את זה עד לסל... ‏-מעל בארקלי!
‏והוא היה קטלני בהגנה.
‏סדאלה ת'ריט. אנטוניו חזק...
‏בחיי, פיפן! ‏-איזה מהלך!
‏פעולה הגנתית סנסציונית מקצה לקצה!
‏פיפ!
‏הוא עזר לי המון בגישה שלי למשחק,
‏בצורת המשחק שלי.
‏בכל דיבור על מייקל ג'ורדן, ‏צריך לדבר על סקוטי פיפן.
‏כולם אומרים שזכיתי בכל האליפויות האלה.
‏אבל לא זכיתי בלי סקוטי פיפן.
‏ולכן אני רואה בו את חבר הקבוצה ‏הכי טוב שלי בכל הזמנים.
‏- המבורג -
‏גדלתי בעיירה עם כ-3,500 איש.
‏כולם די הכירו אלה את אלה.
‏אמי ואבי היו אנשים חזקים מאוד, ‏והם עסקו בהישרדות,
‏וברור שזה היה העיסוק שלהם, ‏אם היו להם 12 ילדים.
‏היה לנו סל בחצר של סבתי.
‏הוא היה בחול, כך שהוא היה מאובק כל הזמן.
‏זה לא שינה. ממילא היו לי נעליים ישנות.
‏היינו משפחה הדוקה. חלקנו הכול כמעט.
‏- בילי פיפן ‏אח של סקוטי -
‏זו הייתה סתם תקופה טובה. ‏לא ידענו שאנחנו עניים.
‏הייתי בן 11 או 12.
‏אבא שלי בדיוק הגיע הביתה, ‏וכשהוא אכל ארוחת ערב
‏הוא פשוט... נפל לאחור וחטף שבץ.
‏אני עדיין רואה את זה ‏בכל פעם שאני חושב על זה.
‏הוא איבד את יכולת הדיבור, ‏והוא נתקע בכיסא גלגלים,
‏הוא היה מרותק למיטה בשארית חייו.
‏שש שנים קודם לכן,
‏אחי השני הכי מבוגר היה בחטיבת הביניים.
‏ילד נפל עליו בשיעור ספורט ‏במהלך של היאבקות.
‏הוא שיתק אותו, אז...
‏- אז גדלת עם... ‏- שניים.
‏כן. שני אנשים בביתי בכיסא גלגלים.
‏הכדורסל נתן לי הזדמנות ‏רק לצאת מהבית ולשחק.
‏ולא הייתי צריך לשחק עם מישהו.
‏ד"ר ג'יי היה גיבור הילדות שלי.
‏תמיד רציתי לשחק כמוהו, ‏ולהטביע את הכדור כמוהו.
‏הרגשתי שיום אחד אהיה בנעליו.
‏כן, זה חלומו של כל ילד.
‏חלומו של כל ילד, ‏לשחק ב-NBA בשלב זה או אחר.
‏זה רק חלום.
‏הוא תמיד ידע שיגיע ל-NBA.
‏והאמנת לו? ‏-לא ממש.
‏- אוניברסיטת סנטרל ארקנסו -
‏סקוטי הגיע ליו-סי-איי, ‏והוא התחיל כאחראי ציוד,
‏אבל הוא התאמן ועשה כל מיני דברים
‏שצריך לעשות בנבחרת.
‏כמה חבר'ה נשרו מסיבות אקדמיות, ‏כך שהתפנו כמה מלגות,
‏והלכתי לשאול את המאמן.
‏הייתי עיקש מאוד ולבסוף הוא נתן לי מלגה.
‏הוא בא כגארד בגובה 1.85 מ' ובמשקל 70 קילו.
‏זכיתי לראות אותו משחק וחשבתי,
‏"יש בבחור הזה משהו אם הוא יתמצק."
‏הוא התחיל להרים משקולות.
‏אחיזת הכדור שלו השתפרה. הזריקה שלו השתפרה.
‏הוא קפץ גבוה יותר.
‏הלכתי והשתפרתי בקצב כה מהיר.
‏בין שנה א' לשנה ב', במהלך הקיץ...
‏גבהתי ב-12.7 ס"מ.
‏כשראיתי אותו בפעם שלאחר מכן, ‏גובהו היה 1.95 מ'.
‏ובפעם שלאחר מכן, הוא היה שני מטרים.
‏מסירה יפה והוא... אחד על אחד!
‏אל פיפן שחותך ימינה מעבר לקו...
‏הוא התפוצץ.
‏שלושה על אחד, פאריש לפיפן אל ה...
‏הוא שמר על כישוריו כגארד למרות שהוא צמח.
‏סקוטי פיפן מתחת למקליין...
‏הוא ידע לקלוט ריבאונד בקצה אחד,
‏לקחת אותו לאורך כל המגרש, ‏לתפור מסביב לאנשים ולהטביע.
‏מעטים השחקנים שמסוגלים לזה.
‏אני זוכר שהמאמן אמר, ‏"סקוטי, הם מחפשים אותך עכשיו שם."
‏הייתי אוהד כדורסל שרוף,
‏והלכתי לראות את פיפן משחק. ‏ידעתי שהוא יהיה מצוין.
‏בפעם הראשונה שפגשתי אותו, ‏הוא בקושי אמר משפט.
‏הוא היה ביישן.
‏עד שהוא סיים את לימודיו ‏באוניברסיטת סנטרל ארקנסו,
‏שזו קבוצה של התאחדות המכללות,
‏הוא היה השחקן הכי טוב במחוז שלו באמריקה.
‏פשוט התרגשתי מאוד.
‏כשראיתי את סקוטי פיפן משחק לראשונה,
‏חשבתי, "אלוהים, הוא יהיה שחקן מיוחד."
‏ציידי כישרונות מה-NBA ראו את הוורסטיליות, ‏את היכולת האתלטית.
‏הם ראו את הענווה.
‏- גיוסי 1987 ל-NBA -
‏הסיאטל סופרסוניקס בוחרים ‏בסקוט פיפן מסנטרל ארקנסו.
‏סקוט פיפן מאוניברסיטת סנטרל ארקנסו.
‏- סקוטי פיפן ‏סבב ראשון - סיאטל -
‏הוא בן 21, ונכון, רבותיי,
‏כנראה מעולם לא שמעתם על סקוטי פיפן.
‏סקוטי, לפני שנה,
‏אילו אמרו שתהיה השחקן החמישי בגיוס,
‏מה היית אומר להם?
‏הייתי אומר להם שהם מתבדחים, כנראה.
‏הייתי חושב שזו בדיחה גדולה.
‏אתה יודע שיש עסקה בין סיאטל לשיקגו,
‏שמחליפים אותך?
‏לא שמעתי על זה.
‏ככל הנראה, אתה חובש כובע לא נכון. ‏-כן?
‏הבנו שנצטרך לתמרן ‏כדי לקדם את עצמנו בגיוסים,
‏לזכות בבחירה גבוה יותר ‏מזו שהייתה לנו כדי להשיג אותו.
‏וקראוס הצליח לסגור החלפה.
‏הצלחנו לסגור החלפה ערב לפני הגיוסים,
‏וטכנית, סיאטל לקחו אותו בשמנו,
‏ואז השגנו אותו.
‏שיקגו זה מועדון מעולה, וככל הנראה כל שחקן
‏שיושב בקהל רוצה להיות חלק מהבולס.
‏הבולס הביאו את סקוטי פיפן,
‏שמצופה ממנו לגרום להשפעה מיידית ב-NBA.
‏טוב, קדימה!
‏סקוטי פיפן לקראת הופעת הבכורה שלו בליגה.
‏בארקלי כמעט מאבד אותו, מוציא החוצה. ‏נחטף על ידי פיפן!
‏סקוטי פיפן בורח!
‏פיפן גנב את הכדור ‏והטביע בשתי ידיו בקצה השני.
‏סקוטי היה מנבל את הפה.
‏- צ'רלס אוקלי ‏פורוורד 85-88 -
‏סקוטי בא ואמר, ‏"אהיה טוב יותר ממייקל ג'ורדן..."
‏כטירון.
‏הייתי די בטוח במי שאני כשחקן.
‏אבל כטירון, אתה מקבל יחס של טירון...
‏צ'רלס היה בריון, ‏אז הוא הרביץ לי כי אמרתי את זה.
‏זה הטירון.
‏עשינו עסק שתפסיק...
‏זה היחס שהוא מקבל, עד השנה הבאה בזמן הזה.
‏בסדר?
‏כן. ‏-בסדר.
‏תפליק לו.
‏ישר זיהיתי
‏שאתה כבר לא השחקן הבכיר בקבוצת הכדורסל.
‏ג'ורדן מפיל לו את הכדור... הוא חופשי.
‏קדימה אל ג'ורדן שפורץ...
‏מייקל היה כזה כוכב-על במשחק הכדורסל,
‏והוא היה גדול מכל כוכב-על ‏שהיה אי פעם בספורט כלשהו,
‏כך שהוא לא היה בחור מצוי, שכאילו, ‏"בוא נלך לצהריים או משהו."
‏זה היה שונה.
‏בעצם, בשנתי כטירון, ‏הוא נתן לי צמד אלות גולף.
‏זה מעשה נחמד, לתת לטירון סט אלות.
‏כן, הוא ניסה לפתות אותי, ‏כדי לגזול ממני את כל הכסף.
‏כולם צריכים מספר שתיים,
‏אדם שיעשה את העבודה המלוכלכת, ‏ופיפן היה מעולה בזה.
‏הנה מייקל בא, עם עוד שלשה.
‏סקוטי עם יד שמאל!
‏אבל השכר שלו היה כה נמוך,
‏הוא לא היה אפילו במקום ה-100 ‏של מקבלי השכר הכי גבוה ב-NBA.
‏פיפן מקבל שכר נמוך ככל שיש שכר נמוך.
‏הוא רק במקום ה-122 של מקבלי השכר בליגה.
‏סקוטי פיפן חתם על עסקה ב-1991. ‏אתה זוכר את תנאי העסקה?
‏התנאים לא זכורים לי, ‏אבל זכור לי שזה היה חוזה ארוך יותר
‏וחשבתי שזה לא חכם עבורו.
‏פיפן!
‏אני סוגד לך, גבר!
‏סקוטי פיפן חתם על עסקה ב-1991, ‏לשבע שנים תמורת 18 מיליון דולר.
‏ואילו הוא היה משחק נכון, ‏הוא יכול היה להרוויח פי תשעה מזה, פי עשרה.
‏אמרתי לסקוטי מה שאמרתי למייקל.
‏"במקומך, לא הייתי חותם על החוזה. ‏אולי מכרת את עצמך בזול.
‏אתה נועל את עצמך בחוזה ארוך מדי."
‏הרגשתי שלא אוכל להרשות לעצמי להמר על עצמי.
‏שאיפצע ולא אוכל לפרנס.
‏הייתי חייב לוודא שהאנשים שלי מסודרים.
‏הוא אכן דאג לאבי ולאמי, והוא בנה להם בית.
‏הוא שלח להם כסף מדי חודש והכול.
‏הוא דאג שהם מסודרים.
‏אני לא יודעת על צורך או רצון שיש לי.
‏אני לא צריכה לבקש ממנו חלק מהדברים.
‏- את'ל פיפן ‏אמו של סקוטי -
‏אז אני מרגישה שהוא אוהב אותי.
‏אני יודעת שאני אוהבת אותו.
‏הוא חתם על חוזה ארוך טווח, ‏ודי מהר הוא איבד מערכו.
‏הליגה נסקה, ההכנסות טיפסו למרומים.
‏המשכורות עלו.
‏ג'רי ריינסדורף היה נחרץ ‏כשהחבר'ה חתמו על חוזה.
‏שלא אשמע ממך שוב.
‏אל תחזור בניסיון לפתוח את המו"מ.
‏זה היה מביך, כי הוא היה כנראה ‏השחקן מספר שתיים ב-NBA.
‏הערך שלו היה אדיר.
‏פשוט תכרע למטה, ככה.
‏אתה יודע מה, אני מרגיש בסדר עם זו,
‏אבל בשנייה, הפיקה שלי לא...
‏כשהגענו ל-1997 ו-1998, ‏זו הייתה השנה האחרונה בחוזה של סקוטי.
‏אני יודע שהוא היה מתוסכל מאוד, ‏כי סקוטי היה זקוק לתשלום.
‏הגיע לו תשלום.
‏היה כעס רב מצד סקוטי.
‏הוא היה מהשחקנים הכי טובים ‏במשחק במשך שנים רבות.
‏הוא עשה המון בשביל הבולס.
‏כך שהתסכול שלו בעבע.
‏אלופי העולם עושים השבוע כותרות.
‏סקוטי פיפן מהבולס ‏יהיה מושבת במשך חודשיים, שלושה.
‏פיפן עבר ניתוח בכף רגל כואבת ‏ביום שני בניו יורק.
‏זו פציעה שהציקה לו,
‏עוד מגמר המזרח.
‏היה לי גיד קרוע בקרסול,
‏והחלטתי לעבור את הניתוח בשלב מאוחר,
‏כי חשבתי, "יודעים מה?
‏לא אדפוק לעצמי את הקיץ ‏בניסיון להשתקם לקראת העונה.
‏הם לא יצפו לקבל אותי.
‏אז איהנה מהקיץ שלי, ואתכונן במהלך העונה."
‏סקוטי טעה בתרחיש הזה.
‏הוא יכול היה לעבור את הניתוח ‏ברגע שהעונה תמה,
‏ולהיות מוכן לעונה.
‏מה שסקוטי ניסה לעשות היה לאלץ את ההנהלה
‏לשנות את החוזה שלו.
‏וג'רי לא התכוון לעשות את זה.
‏אז עכשיו אני צריך לפתוח את העונה ‏בידיעה שסקוטי לא נמצא.
‏אבל אנחנו צריכים למצוא דרך לנצח.
‏איך תסחוב את הקבוצה ‏בנובמבר-דצמבר בלי סקוטי?
‏לדעתי זה עניין קולקטיבי.
‏שום אדם יחיד לא יוכל לעשות את זה.
‏אני חושב שאנחנו, כקבוצה, ‏זה כל העניין בקבוצה,
‏שנחפה על ההיעדרות של סקוטי.
‏ברור לנו שהוא איננו, ‏אבל זה לא אומר שנפסיק לשחק.
‏השיקגו בולס שלנו בלי סקוטי פיפן, ‏ונראה שהוא חסר להם הערב.
‏האטלנטה הוקס מנצחים את הבולס באטלנטה.
‏התוצאה הסופית, 80-78.
‏זו תהיה המפלה הכי גרועה של השיקגו בולס.
‏- בולס 80 - 101 קאבלירס ‏11 בנובמבר 1997 -
‏הקאבלירס מנצחים את הבולס...
‏שוב, עוד מוקדם,
‏אבל ארבע-ארבע לבולס על ההתחלה.
‏הם טרם קלעו 100 נקודות העונה.
‏אנחנו לא משחקים בהמשכיות רבה ובקצב רב,
‏וזה משהו שסקוטי מספק לנו.
‏סקוטי היה כה חשוב לקבוצה שלנו. ‏הוא חיבר בינינו במובנים רבים.
‏וכשאתם קבוצה ממש טובה, ‏להפסד אחד יש תחושה של חמישה.
‏פשוט מצפים מכם לנצח, אתם אמורים לנצח.
‏כך שבשלב מוקדם בעונה ההיא הפסדנו במשחקים,
‏והתחושה הייתה שיש בעיה.
‏כשהזמן תם, הפיניקס סאנס
‏- בולס 85 - 89 סאנס ‏20 בנובמבר 1997 -
‏החזיקו מעמד לניצחון דרמטי על השיקגו בולס.
‏סקוטי יכול היה לעבור ניתוח ממש בתום העונה.
‏כן.
‏הוא עשה את זה בכוונה באיחור ‏כדי לעשות דווקא להנהלה.
‏היית מתוסכל מההתנהלות של סקוטי?
‏לא הייתי מתוסכל.
‏אתה חייב להבין את הלך הרוח של השחקנים ‏ומאיפה הם באים,
‏יש מי שמסוגל להתמודד עם זה ומי שלא.
‏וסקוטי כנראה נזקק לזה
‏כדי להרגיש שהוא הצדיק את השכר שלו.
‏אז שמרתי על קור רוח ואמרתי, ‏"נשרוד את זה, נהיה בסדר.
‏נתקדם הלאה."
‏זה מסוג הדברים שפיל הצטיין בהם,
‏ניהול הסחות דעת, כדי לשמור על המיקוד שלנו ‏במה שעלינו לעשות.
‏לסקוטי יש לו"ז שונה.
‏תהיה דרך חתחתים עד שיחזור,
‏אבל נצטרך להסתדר בלעדיו כרגע.
‏ברגע האמת, הנטל הזה תמיד נפל על מייקל.
‏והוא קיבל אותו בברכה, במובנים רבים.
‏הוא אהב את זה. הוא אהב לקחת אחריות.
‏אני מכין את עצמי פיזית ‏להתמודד עם מה שאצטרך להתמודד איתו.
‏אני דווקא מצפה לזה.
‏מייקל רצה להיות השחקן הכי טוב ‏בקבוצה הכי טובה.
‏סקוטי לא פה, ‏אבל אנחנו עדיין טובים יותר מזה.
‏ניסיתי לגרום לחבר'ה ‏להבין את זה מהעמדה שלי.
‏סקוטי מושבת. הקול שלי חייב להיות הכי רם.
‏נתתי לכעס שלי להמריץ את השחקנים באמירה,
‏"אני רוצה את זה! האם אתם רוצים את זה?"
‏הוא הרים את קולו והעמיד אותם במקום.
‏"צריך לשפר את הריבאונד, לחסום.
‏"אנחנו משחקים לא טוב כקבוצה. ‏בהגנה אנחנו עצלים."
‏אתה יודע מה הוא עושה? מתרווח ומחכה. ‏למה אתה מחכה?
‏מחכה לשני שחקני הגנה.
‏למה? אתה משחק אגרסיבי, הם יבואו לעזור לך?
‏הוא לא חושש לפגוע ברגשותיך. ‏אם רגשותיך נפגעו, תלך.
‏הוא יגיד לך בשמחה, "תלך. ‏לא צריך אותך פה. לא תשחק חזק? לך."
‏לעזאזל, למה אתה מחכה יום שלם?
‏אתם חושבים שלא נתמודד? ‏-יש לנו זמן.
‏טוני, זה בסדר.
‏אתה יודע למה?
‏כי אני צריך לצעוק עליך כל היום.
‏כל יום שסקוטי לא שיחק,
‏נסך ביטחון במישהו אחר שיצליח לנצח אותנו.
‏היי!
‏ואם מנסים לשמר דומיננטיות על אנשים,
‏לא רצוי לתת להם הזדמנות לצבור ביטחון.
‏אז זה הניע את האנרגיה שלי. בואו נתניע.
‏בואו נצא ונשיג ניצחון ראשון. ‏לא אגיד זאת שוב.
‏בואו נעשה את זה.
‏מה השעה? ‏-שעת המשחק!
‏קבוצת הבולס הזאת משולהבת הערב, ‏ממש רוצה להיפטר
‏מהאפס-ארבע במשחקי חוץ. ‏מביך לקבוצה כה טובה.
‏הבולס במדי החוץ השחורים שלהם. ‏הקליפרס במדי בית לבנים.
‏הם שיחקו נגד הקליפרס, שהיו בדיחה, ‏הקבוצה הכי גרועה בליגה.
‏ויחד עם זאת, נמושת הליגה ‏גררה את הבולס לשתי הארכות.
‏ג'ורדן כל הזמן חיכה שמישהו אחר יעזור לו,
‏ואף אחד אחר לא עזר.
‏במשחק הזה הוא פנה לאנשהו ומצא מתג.
‏והתשובה לשאלה, "האם מייקל ג'ורדן עייף?"
‏לא. ‏-לא.
‏ג'ורדן היה צריך לקלוע 49 נקודות ‏כדי שינצחו.
‏אין ספק. ראינו פה הערב גדולה.
‏הבולס מנצחים לראשונה במשחק חוץ, 111-102.
‏ג'ורדן מסיים עם 49 נקודות בסך הכול.
‏היו לנו הזדמנויות לנצח
‏בכל משחקי החוץ, חוץ מקליבלנד.
‏יש לקוות שנשאב עידוד מזה ‏שאנו יכולים לנצח במשחקי חוץ.
‏היינו במשחקים האלה. ‏היינו זקוקים מאוד לניצחון כזה.
‏ג'ורדן היה מותש מאוד. ‏מותש פיזית, מותש רגשית.
‏עבודה טובה, אחי. סיום יפה, גבר.
‏הייתה לי ברירה?
‏בכל אופן, מייקל, נקווה שתאהב את הכתבה. ‏-תודה.
‏האישיות שלי מטבעה היא לנצח בכל מחיר.
‏אם עליי לעשות זאת בעצמי, אעשה את זה.
‏תסלחו לנו, בבקשה. סליחה.
‏בכל פעם שאני דורך במגרש הכדורסל,
‏אני מתמקד בניצחון במשחק.
‏תסלחו לנו, בבקשה.
‏לזוז לאחור. ‏-לא.
‏זה מטריף אותי כשאני לא יכול לנצח.
‏ככל שמזדקנים, מביטים לאחור
‏ומבינים איך נהיינו מי שאנחנו.
‏אני חושב שלא הייתי פה אלמלא
‏הלקחים שלמדתי בגיל צעיר מאוד,
‏אותה התחרותיות שבי התחילה בילדות.
‏- נובמבר 1997 -
‏- וילמינגטון, צפון קרוליינה -
‏ההורים שלי העניקו לנו
‏את מלוא ההזדמנויות להצליח בחיים.
‏אבא שלי עבד בג'נרל אלקטריק. ‏אימא שלי עבדה בבנקים.
‏כשחור שגדל בווילמינגטון,
‏ניסינו לסלול לעצמנו אתה דרך.
‏כמשפחה, היינו קשוחים מטבענו. ‏אבי היה קשוח, אמי הייתה קשוחה,
‏והסביבה שהם גידלו אותנו בה הייתה קשוחה.
‏מפילים אותך, אתה חייב לקום.
‏ואתה תמיד נותן את המיטב, ותמיד מנסה לנצח.
‏שנאנו להפסיד.
‏מר ג'ורדן ואני תמיד ניסינו לשתף אותם,
‏- דלוריס ג'ורדן ‏אמו של מייקל -
‏"אל תחכו שמישהו ייתן לכם משהו.
‏אתם חזקים, משכילים, ‏תלכו להרוויח את זה ותעבדו בשביל זה."
‏יש לנו חמישה ילדים, ‏וגם אני וגם אשתי עבדנו...
‏- ג'יימס ג'ורדן ‏אביו של מייקל -
‏והיינו מודאגים, לעתים, ‏מהימצאות הילדים בבית,
‏אז חשבנו שאחד הדברים שנוכל לעשות ‏זה לפתח בהם עניין בספורט.
‏הסענו אותם למגרש הבייסבול לילדים,
‏או לאולם הספורט, שיהיו מעורבים בקהילה.
‏- פרקרס -
‏ההורים שלי ניסו להעסיק אותי.
‏הם תמיד רצו שכולנו נשתתף בספורט מוסדר,
‏כדי שנלמד יותר על החיים.
‏בזמנו הייתה גזענות בכל רחבי צפון קרוליינה,
‏בכל רחבי ארה"ב.
‏וזה היה נפוץ מאוד באזור הזה.
‏אז בתור ילד חשבתי, ‏"טוב, אני לא רוצה להיות פה.
‏אני רוצה להצטיין מחוץ לאזור הזה."
‏אז המוטיבציה שלי הייתה להיות ‏משהו מחוץ לווילמינגטון.
‏אצלי זה נהיה אתלטיקה.
‏נהגנו להתחרות המון בחצר האחורית.
‏האחים שלי שנאו להפסיד, אבל לא ברמה שלי,
‏כי אם ניצחת אותי בשעתו, ‏היינו צריכים להתקוטט.
‏זה פשוט מי שהייתי.
‏שניהם היו תחרותיים כל כך.
‏למעשה, באותו זמן, אפשר היה לומר
‏שלארי היה הכדורסלן הכי טוב.
‏אבא שלי דחף, הוא דחף את כולם.
‏והייתה לו נטייה, אם הוא חש שלא התאמצת,
‏הוא מצא דרך ללחוץ עליך חזק יותר.
‏וזה ממש קידם את מייקל,
‏כי לארי היה די טוב בהרבה דברים.
‏אני לא חושב, שמנקודת המבט התחרותית שלי,
‏הייתי פה אלמלא העימותים עם אחי.
‏כשמגיעים למכות עם מישהו שאוהבים עד מאוד...
‏זה מצית בך כל אש שבוערת בתוכך.
‏ותמיד חשתי שאני נאבק בלארי ‏על תשומת הלב של אבי.
‏אני טיפוס שעושה הכול לבד בבית.
‏אז יכולתי לקחת את לארי איתי,
‏והוא הוקסם מהיכולת לתקן דברים בידיים.
‏הוא התגאה בזה מאוד.
‏כשמייקל היה יוצא, היית אומר, ‏"תן לי מברג פיליפס."
‏הוא יכול היה לתת לך צבת.
‏אני מניח שהייתי קצר רוח כלפיו, ואמרתי,
‏"תיכנס בחזרה הביתה לאמך, ילד.
‏בחיים לא יצא ממך שום דבר. ‏פשוט תחזור לאימא שלך."
‏כשאתה עובר את זה, זה טראומטי,
‏כי רציתי את זה, רציתי את האישור הזה.
‏רציתי ביטחון כזה.
‏אז הנחישות שלי גברה
‏להיות טוב לפחות כמו אחי, אם לא יותר.
‏- תיכון לייני ‏וילמינגטון, צפון קרוליינה -
‏פגשתי אותו במיונים,
‏אבל לא היה שום דבר יוצא דופן במיונים.
‏הוא לא התקבל לנבחרת התיכון בכיתה י'.
‏- פרד לינץ' ‏מאמן בתיכון -
‏כשהגעתי הביתה אמרתי לאמי ‏שלא התקבלתי, והייתי מיואש.
‏לא רציתי להשתתף יותר בספורט.
‏הרגשתי שהמאמן לא אהב אותי.
‏הוא היה שבור. הוא בא הביתה נסער, בוכה.
‏ושנינו בכינו, כי ידעתי שהוא רצה ‏להתחרות באחרים.
‏מה שאמרתי לו היה, "אם אתה ממש מעוניין בזה, ‏תעבוד קשה במהלך הקיץ."
‏וכך הוא עשה בקיץ ההוא.
‏הוא התמקד, הוא התאמן כל יום. ‏הכדורסל לא יצא מכף ידו.
‏אם תרצה להפיק ממייקל את המיטב,
‏תגיד שאין לו יכולת.
‏או שהוא לא טוב כמו מישהו אחר.
‏הוא מקבל את זה כאתגר אישי ‏ללכת ולעשות את זה,
‏רק כדי להוכיח שאתה טועה.
‏השיפור של מייקל מכיתה י' ‏לכיתה י"ב היה עצום.
‏הרוב היה קשור לגודלו.
‏הוא היה בערך 1.77 מ' או 1.80 מ'. ‏הוא חזר בערך 1.90 מ' בסתיו.
‏היו לו כישורי גארד מעולים. ותמיד היה גארד.
‏הוא תמיד החזיק בכדור.
‏ועכשיו, כשהוא צמח ל-1.90 מ', 1.93 מ',
‏זה הפך אותו לכדורסלן טוב בהרבה.
‏ידענו שהוא מיוחד.
‏אחראי האתלטיקה במחוז בתי הספר האנובר ‏התקשר אלינו ואמר,
‏"יש לי פה בחור שאולי יש לו סיכוי, לדעתי."
‏וזה היה מייק ג'ורדן.
‏אז הזמנו אותו למחנה הכדורסל שלנו.
‏כשהוא הגיע הנה ידענו אודותיו, ‏שמענו שהוא די טוב.
‏כעבור חמישה ימים, כשהוא עזב, ‏חשבנו הוא השחקן הכי טוב באמריקה.
‏- יולי 1980 -
‏- אוקטובר 1985 -
‏- בפתח עונת 1986-1985, ‏מייקל ג'ורדן הוביל -
‏- בבולס בנקודות, באסיסטים, ‏בריבאונדים ובחטיפות. -
‏- הוא היה הטירון המצטיין ‏של השנה ב-NBA ומיועד -
‏- להוביל את שיקגו ‏לפלייאוף שני ברצף. -
‏- שיקגו בולס - גולדן סטייט ווריורס ‏29 באוקטובר 1985 -
‏זה היה המשחק השלישי של העונה השנייה.
‏שיחקנו מול גולדן סטייט. ‏הלכתי על מסירה ארוכה...
‏הבולס במרוץ למייקל ג'ורדן...
‏וכשנחתי, נחתי על כף רגל ישרה.
‏נראה שמייקל יצא מזה עם צליעה קלה.
‏הוא נזהר על הקרסול. הוא נפצע מקודם.
‏כשעשו בדיקת סי-טי, היה שבר ברור. ‏והייתי גמור.
‏טירון השנה של שנה שעברה, מייקל ג'ורדן, ‏מושבת עם שבר בכף רגל שמאל.
‏הייתי שבור כי מעולם לא נפצעתי.
‏אני בגבס. לא יכולתי לעשות דבר. הייתי חרד.
‏אני די בטוח שהייתי עצבני כלפי רבים.
‏הוא שבר את העצם הזאת, בדיוק באמצע.
‏זה אזור בגוף
‏שעלול לא להחלים במהירות, ‏בגלל אספקת דם דלילה.
‏זמן ההחלמה יכול לנוע ‏בין שישה שבועות ל-12 שבועות או יותר.
‏לפעמים, השבר הזה פשוט לא מחלים.
‏מייקל מעולם לא פספס משחק, לאורך התיכון,
‏האוניברסיטה, ועד כה ב-NBA.
‏לפתע פתאום הוא מפספס 64.
‏לא עשיתי כלום, צפיתי במשחקים, ‏ישבתי על הספסל.
‏אמי ואבי באו ושהו פה זמן רב.
‏היה בלתי אפשרי להחזיק אותו על הספסל.
‏מר ג'ורדן ואני אמרנו, ‏"מייקל, אתה לא מוכן."
‏והוא אמר, "אתם לא יכולים להגיד לי. ‏אני יודע מתי הגוף שלי מוכן."
‏"אבל הרופא יודע מתי אתה מוכן."
‏בער בי לעשות משהו.
‏אז...
‏שכנעתי את הבולס לאפשר לי לחזור ללמוד.
‏- אוניברסיטת צפון קרוליינה -
‏התחלתי ללכת לאולם הספורט, לקלוע לסל.
‏ואז התחלתי לשחק אחד על אחד,
‏ואז התחלתי לשחק בזוגות, ואז בשלשות.
‏לפני ששמו לב שיחקתי בחמישיות. ‏הבולס כלל לא ידעו שזה קורה.
‏וכשחזרתי לבולס...
‏שרירי השוק שלי בשוק הפצוע שלי ‏היו חזקים יותר מהשוק הלא פצוע שלי.
‏הדבר הראשון שהם אמרו, "מה לעזאזל עשית?"
‏לא ממש ידענו שהוא משחק, ‏עד שהוא חזר וסיפר לנו.
‏כשמייקל חזר הוא אמר, "שיחקתי שעה וחצי ביום
‏בשבוע האחרון."
‏ואחרי שהלב שלי צנח,
‏פשוט צנחתי וחשבתי "אלוהים".
‏התאמנתי בהדרגה עד לנקודה שבה ‏אני משחק במשחק מול חמישה שחקנים.
‏ויש לי ביטחון שכף הרגל ‏החלימה לגמרי ושאני יכול לשחק עליה.
‏מייקל שאל, "אם אשחק, ‏מה ההסתברות שאיפצע שוב?"
‏הרופא אמר, "עשרה אחוזים".
‏ופשוט התחרפנתי. ‏אמרתי, "יש סיכוי של עשרה אחוזים,
‏אבל יש 90 אחוז סיכוי שלא איפצע."
‏ואז אני התערבתי מול הרופאים,
‏"מה יקרה אם עשרת האחוזים יתרחשו?"
‏והם אמרו, "אז הקריירה שלו תסתיים."
‏כולם חשבו רק על השלילי.
‏בזמן שאני חושב שהכוס חצי מלאה, ‏כולם חושבים שהיא חצי ריקה.
‏אז אמרתי למייקל, ‏"אתה לא מבין את יחס העלות-תועלת.
‏אילו היה לך כאב ראש נורא, ‏ונתתי לך בקבוק עם כדורים,
‏ותשעה מהכדורים היו מרפאים אותך, ‏ואחד מהכדורים היה הורג אותך.
‏"היית לוקח כדור?"
‏הבטתי בו ואמרתי, "תלוי כמה כאב הראש גרוע."
‏מנקודת המבט של ג'רי ריינסדורף,
‏- מארק ונסיל ‏סופר, "רר אייר" -
‏החלטה עסקית טהורה, לא נותנים לו לשחק.
‏זה הזיכיון שלך. מילולית, הזיכיון שלך.
‏לדעתי, אסור היה להסתכן בחזרתו,
‏כי ממילא לא היינו זוכים באליפות.
‏למה להסתכן על עשרה אחוזים ‏שהקריירה שלך תסתיים?
‏הוא לא ראה את זה ככה.
‏התחלתי לחשוב, "טוב, אולי זה לא המשחק שלי,
‏לעומת זה שנפסיד במשחקים
‏כדי שנתקדם בהגרלה."
‏אתה חושב שיש משהו בעניין של שיפור העמדה?
‏של כניסה להגרלה?
‏אני מקווה שלא. זה מעיד על גישה מפסידנית,
‏ולא רק של הקבוצה, אלא גם במשרדי ההנהלה.
‏תמיד צריך לנסות לנצח.
‏בעלי הבולס הנרגז, ג'רי ריינסדורף, ‏הסכים לבסוף לפשרה,
‏שתאפשר לכוכב שלו לשחק
‏מספר מוגדר של דקות בכל משחק.
‏הגענו לפשרה ואפשרנו לו לחזור ולשחק,
‏לדעתי, לשבע דקות במחצית.
‏הרשו לי לחזור לשחק,
‏והציבו לי מגבלת זמן.
‏ג'ורדן עם עשר נקודות בזמן משחק מוגבל.
‏קבעו לו מגבלת זמן של שבע דקות במחצית, ‏עם שעון עצר.
‏קצר.
‏זה נחשב למייקל!
‏הוא יכול היה להיות באמצע זריקה, ‏וכאילו... ביפ.
‏"ג'ורדן, תצא."
‏מייקל ג'ורדן התיישב.
‏נראה שהוא לא שמח לשבת. ‏הוא משולהב ומוכן לשחק.
‏הם יצטרכו לרסן אותו.
‏מה היה ההיגיון בשבע דקות בכל מחצית?
‏חשנו שהרופאים קבעו משך זמן מסוים.
‏חשנו שננסה לאזן את הסיכויים,
‏במצב שבו נפחית אותם.
‏בשעתו, המאמן היה סטן אלבק.
‏אז אמרתי, "סטן, שילכו לעזאזל.
‏תן לי את שבע הדקות הכי חשובות ‏שעולות בדעתך."
‏אז התחלנו לנצח ולהיכנס לתמונת הפלייאוף.
‏הגענו למשחק מכריע.
‏- בולס - פייסרס ‏שלושה באפריל 1986 -
‏שיחקנו נגד אינדיאנה באינדיאנה.
‏היינו זקוקים למשחק הזה, ‏שיכול להעלות אותנו לפלייאוף.
‏סטף ננזף כשאמרו לו, ‏"אם תכניס אותו לשנייה אחת
‏יותר מ-14 דקות, תפוטר על המקום."
‏ג'ורדן עוקף חסימה של אוקלי, ‏רוכן קדימה בזריקה משמאל, האם...
‏במשך 14 דקות, הייתי באטרף.
‏והיינו במצב לנצח.
‏פורץ משמאל, הבולס...
‏נכנס מחמישה וחצי מטרים. הבולס מובילים...
‏ריצ'רדסון מבחוץ, ימינה לפלמינג, ‏נכנס משישה מטרים.
‏- בולס 107 - 108 פייסרס ‏רבע רביעי -
‏נותרו 31 שניות. הבולס בפסק זמן. ‏בפיגור של נקודה.
‏לפתע פתאום, הזמן שלי נגמר.
‏אני לא יודע אם ג'רי ירד מהיציע לומר,
‏"היי, תוציאו אותו מהמשחק." ‏ונשארו 30 שניות.
‏שלושים ואחת שניות לסיום.
‏הזמן של מייקל תם.
‏כולי כאילו... כועס.
‏איזו הופעה סנסציונית ב...
‏מייקל ראה את זה כמות שזה.
‏משחקים כדי לנצח. נקודה.
‏"אני לא רוצה לשמוע על הגיוסים.
‏אני לא רוצה לשמוע על פספוס הפלייאוף,
‏וכמה טוב זה יהיה.
‏לא משחקים ככה במשחק."
‏התחננתי בפני סטן, "תכניס אותי למשחק.
‏בחייך. אלה רק 14 שניות דפוקות, ‏סטן... 13 שניות.
‏תכניס אותי ל-13 שניות."
‏הוא אמר, "לא אוכל להכניס אותך, אפוטר."
‏זה תדלק תאוריה שלמה,
‏שאנחנו מנסים לא לעלות לפלייאוף
‏בשביל בחירה טובה יותר בגיוסים.
‏אבל נשבעתי לעלות לפלייאוף כל שנה,
‏ויש פה הזדמנות לעלות לפלייאוף.
‏הכדור שלנו, נותרו 13 שניות.
‏הפלא ופלא, ג'ון פקסון קלע סל ניצחון.
‏פקס מזנק עם יד אחת...
‏למרבה המזל, זרקתי זריקה כלשהי פנימה,
‏ובסוף ניצחנו במשחק.
‏הבולס מנצחים! ‏הבולס מחזיקים מעמד ומנצחים בנקודה!
‏איזה ניצחון גדול של הבולס!
‏נכנסנו לחדרי ההלבשה...
‏סטן נעל את הדלת.
‏וג'רי קראוס בא ורצה להיכנס בסוף המשחק,
‏וסטן לא הכניס אותו.
‏אתם יודעים, זה היה...
‏המצב היה לא טוב.
‏חוסר האמון של מייקל בהנהלה, ‏במיוחד בג'רי קראוס,
‏נבע מהאמונה שלו שהם הפרו ‏את ההיבט היסודי ביותר בספורט,
‏הייתי טוען, ההיבט היסודי ביותר
‏בצורה שבה מייקל התנהל בחייו.
‏עושים את זה ברמה הכי גבוהה, ‏ועושים את זה כדי לנצח, כל הזמן.
‏מאותו רגע ואילך,
‏היחסים של מייקל עם הבעלים ‏וההנהלה התקלקלו מאוד.
‏זה לא נעלם מעולם.
‏איש לא יכול להגביל ‏את הכוח והתהילה של מייקל ג'ורדן.
‏הבולס הסתערו באיחור על מקום בפלייאוף,
‏שלמרבה האירוניה, גבה מהם את הסיכוי
‏לאחת משבע הבחירות הראשונות ‏בגיוסי השנה הבאה.
‏בסוף עלינו לפלייאוף.
‏לדעתי ניצחנו ב-30 משחקים בלבד באותה שנה.
‏סיימנו במקום השמיני.
‏רצונו של ג'ורדן לקח בעצם ‏את קבוצתו המפסידה אל הפלייאוף.
‏ומה הגמול שלהם?
‏הם זוכים לשחק ‏נגד הבוסטון סלטיקס הכל-יכולים,
‏עם ארבעה שחקנים שייכנסו להיכל התהילה.
‏היו אצלנו פאריש, מקהייל וגם וולטון.
‏כולם בגובה של 2.13 מ' בערך, ‏שיודעים לקלוע, לרוץ, להגן.
‏היו אצלנו דני איינג' ודניס ג'ונסון בהגנה, ‏ואני כסמול פורוורד.
‏אז הייתה לנו קבוצה גדולה, ‏והיה לנו עומק, היינו גדולים,
‏ומכל הקבוצות ששיחקתי בהן, ‏אין ספק שזו הייתה הקבוצה הכי טובה.
‏על הרקע הזה, נגד הקבוצה הזאת...
‏בשביל זה משחקים, כשמגיעים למצבים כאלה.
‏הסלטיקס ניצחו ב-31 משחקי בית ברצף.
‏הם ניצחו את שיקגו שש פעמים ‏בעונה הרגילה השנה.
‏למייקל היה ביטחון עצמי עילאי.
‏הוא אהב את הבמה הגדולה.
‏זו הזדמנות לשחק נגד לארי בירד ‏והבוסטון סלטיקס.
‏בחיי, ההצגה מתחילה.
‏מייקל חזר אחרי פציעה חמורה למדי,
‏ולא ידענו למה לצפות.
‏מייקל ג'ורדן חזר, ‏ואין מגבלות לזמן המשחק שלו.
‏הוא ממש מוכן לצאת לחופשי.
‏ואנחנו תכף מתחילים בבוסטון גרדן.
‏הם הסירו את כל המגבלות, ‏וזה היה כמו לשחרר כלב פראי מהרצועה.
‏ג'ורדן שוהה באוויר ומכניס לסל...
‏ג'ורדן, זרק מקו הבסיס...
‏ג'ורדן שינה באמצע ריחוף. ובכל זאת קלע.
‏כל הקטע שלנו היה, ‏"לעשות מה שאפשר כדי לבלום את מייקל."
‏אבל לא בולמים את הגדולים.
‏מייקל ג'ורדן, מסתובב, מטעה, בלי איזון...
‏פשוט מדהים!
‏ג'ורדן גובר על דניס.
‏קרלייל במשימה שאין לקנא בה, ‏לשמור על ג'ורדן.
‏נכון שזה משהו?
‏קרלייל רק רוצה לאימא.
‏ג'ורדן קורא את המהלך. הוא פותח מנוע.
‏תביטו בזה!
‏היו הרבה חבר'ה בליגה שלנו ‏שקלעו ניקוד גבוה.
‏הוא העלה את זה רמה.
‏דבקנו בתוכנית המשחק, ובסוף ניצחנו במשחק.
‏מקהייל, בירד, פאריש... ‏ועבירה... אלה הסלטיקס.
‏- בולס 104 - 123 סלטיקס -
‏- הסלטיקס מובילים 1-0 -
‏מי המצטיין במשחק, ג'ון?
‏די קשה להתעלם ממייקל ג'ורדן הערב.
‏בחרנו בו כשחקן המצטיין.
‏ארבעים ותשע נקודות, ארבעה ריבאונדים.
‏מאמץ אינדיבידואלי מרהיב מצדו.
‏יש כעת עבודה קשה לקבוצה משיקגו ולסטן אלבק,
‏לנסות להכין אותם למשחק השני.
‏הם שיחקו ממש קשה פה הערב.
‏זכור לי המשחק השני. ‏שיחקתי גולף עם מייקל יום קודם לכן.
‏אלה היו מייקל, דני, מייק קארי ואני.
‏ומייקל ודני ירדו זה על זה הלוך ושוב.
‏לפני המשחק השני, שיחקת גולף עם דני איינג'.
‏תעבור. אני לא מצליח לחבוט היום.
‏לקחתי כמה דולרים ממייקל באותו יום, ‏וירדנו זה על זה.
‏ייתכן שזו הייתה טעות.
‏תצא כבר.
‏מעצבן אותי, בנאדם.
‏סיימנו, נכנסנו למכונית, ‏הורדנו קודם את דני.
‏ומייקל אמר,
‏"תגיד לבחור שלך די-ג'יי ‏שמצפה לו משהו מחר."
‏- משחק 2 סיבוב ראשון במזרח 1986 ‏בולס - סלטיקס -
‏במשחק הראשון, הבחור קלע 49...
‏אבל אני חושב שאיש לא ציפה
‏למה שקרה במשחק הבא אחריו.
‏הוא קלע איך שבא לו. הטבעה, עם לוח.
‏הוא נעמד באמצע וזרק מעל לשחקנים.
‏שיחקתי למעשה בכל דקה במשחק השני.
‏פשוט לא הפסקתי.
‏בחילוף. בירד שומר על ג'ורדן. ‏ג'ורדן מכניס ג'אמפ שוט בכל זאת.
‏סטן אלבק כל הזמן סידר לי מצבים פנויים,
‏ופשוט ניצלתי את נעוריי ואת האנרגיה שלי.
‏ג'ורדן מנצל את זריזותו, וזה עובד.
‏ג'ורדן עם 31. בול פגיעה.
‏ג'ורדן נגד איינג', מסתובב לתוך אזור הצבע, ‏מרים את הזריקה ומחלץ עבירה.
‏כולנו ניסינו לשמור עליו באותו יום. ‏לא שחקן יחיד.
‏די-ג'יי היה שחקן ההגנה הכי טוב שלנו,
‏והוא צבר ארבע עבירות ‏בשלב מוקדם ברבע השלישי.
‏ארבע עבירות לדניס ג'ונסון. ‏ברוך המצטרף למועדון.
‏שמרתי עליו זמן מה. דני שמר זמן מה. ‏די-ג'יי שמר עליו הרבה.
‏אני זוכר שצחקתי באמצע המשחק,
‏כי וולטון קילל אותי,
‏כי הוא נאלץ לשמור על ג'ורדן ‏בכמה הזדמנויות.
‏וולטון עם חמש עבירות. ‏עוד עבירה, הוא בחוץ...
‏ג'ורדן לבד, אחד על אחד...
‏סל...
‏וולטון יצא בשש עבירות.
‏ג'ורדן זרק 18 קליעות עונשין וקלע 16.
‏בחיי, 48 למייקל ג'ורדן.
‏אהבתם 49 ביום חמישי. ‏מה לגבי 50 ביום ראשון?
‏מכדרר ומנתר מול פאריש, טוב.
‏חמישים ושתיים לג'ורדן...
‏מייקל, ג'אמפ שוט מימין לסל... טוב! ‏ויש עבירה.
‏מייקל זורק לשוויון בתום הזמן.
‏הארכה בבוסטון גרדן!
‏ג'ורדן מכניס. 56 לג'ורדן.
‏שישים ואחת נקודות להשוואת שיא ‏כל הזמנים במשחק פלייאוף יחיד...
‏עשה זאת! 63 לג'ורדן!
‏שיא NBA חדש נקבע בבוסטון גרדן.
‏זה היה משחק עם תוצאה גבוהה,
‏ולמזלנו, הזריקה האחרונה הייתה שלנו.
‏בירד חוסם ומסתובב אל פאריש.
‏וניצחון שהושג בקושי לבוסטון סלטיקס,
‏שמובילים שתיים-אפס.
‏היה לנו מזל שניצחנו במשחק, ‏אבל מייקל נתן הופעה.
‏השחקן המצטיין במשחק בחסות מילר לייט ‏הוא מייקל ג'ורדן,
‏עם שיא של כל הזמנים, ‏63 נקודות במשחק פלייאוף יחיד.
‏בסוף ניצחנו בסדרה,
‏אבל זו הייתה הופעת פלייאוף מדהימה.
‏לא ראיתי כמותה בעבר, ולא ראיתי כמותה מאז.
‏זה לא היה מייקל ג'ורדן. ‏אלא אלוהים במסווה של מייקל ג'ורדן.
‏- ג'ורדן מרשים את בירד -
‏אין כמוהו.
‏חד וחלק. מעולם לא ראיתי מישהו משחק כמוהו,
‏ואפשר לכלול את כולם.
‏ג'ורדן הוא השחקן הכי מוכשר ב-NBA,
‏- מג'יק ג'ונסון ‏גארד בלייקרס -
‏בלי מתחרים.
‏חבר'ה כמוני וכמו לארי, שמכירים את המשחק,
‏- מג'יק ג'ונסון ‏12 פעמים אול-סטאר -
‏שמבינים באליפויות כדורסל, ‏אנחנו ידענו שהוא מגיע. כן?
‏הוא רק היה צריך שיירתמו אליו ‏הסוסים הנכונים.
‏הבנו שמייקל ג'ורדן הוא הכדורסלן ‏הכי גדול ב-NBA.
‏אז כעבור שנה, ‏בעיקרון בנינו מחדש את הקבוצה כולה.
‏קראוס ניגש לעבודה.
‏- יוני 1987 בולס -
‏הוספנו אנשים מעולים, ‏כמו הוראס גרנט וסקוטי פיפן.
‏שינינו את הרכב הקבוצה.
‏לנצח אזקוף לג'רי קראוס קרדיט ‏על הרכבת סגל מתאים.
‏אחד מהחילופים הכי קשים שהוא עשה היה לבטח
‏העברת צ'רלס אוקלי לניו יורק ‏תמורת ביל קרטרייט.
‏היינו זקוקים לשחקן מגודל. ‏אז ביל התאים נפלא.
‏על אף אהבתי לצ'רלס,
‏זה התאים לנו יותר ‏ממה שצ'רלס נתן לו בשלב הזה.
‏מייקל חיבב מאוד את צ'רלס, ‏כי צ'רלס גונן עליו.
‏מייק תמיד תקף את הסל והופל הרבה,
‏וצ'רלס תמיד היה זה שגיבה אותו.
‏אוקלי הולך ישר אל "הוט רוד" ויליאמס.
‏כשקראוס ביצע את ההחלפה הזאת,
‏זה היה כנראה מהרגעים המכריעים בקריירה שלו.
‏צ'רלס אוקלי ואני היינו חברים טובים.
‏בילינו הרבה ביחד.
‏אבל הדברים היו ערוכים לניצחון שלנו, ‏כשהוא עזב.
‏ג'רי עשה עבודה יוצאת מהכלל בקבוצה.
‏עשה החלפות מעולות, ‏החתים שחקנים חופשיים מעולים.
‏מגיע לו פרגון רב.
‏אבל הוא לא הפסיק לחבל לעצמו.
‏- נובמבר 1997 -
‏- סיאטל -
‏- סקוטי פיפן ממשיך להשתקם ‏אחרי ניתוח בקרסול פצוע. -
‏- הוא נוסע עם הבולס, ‏אבל נשאר לא פעיל. -
‏לסקוטי היו בעיות עם ג'רי, ‏וזה התגלע בכמה מקרים.
‏העניין היה, וחלק מהכעס של סקוטי
‏היה שהם בחנו ברצינות החלפה שלו,
‏אחרי עונת 1997-1996.
‏אפשר להחליף כל אחד.
‏וחלק מהאחריות שלי היא להקשיב לקבוצות אחרות
‏כשהן מדברות איתי על השחקנים שלנו.
‏ואנחנו חושבים שסקוטי פיפן בהחלט
‏אחד משני הכדורסלנים הבכירים,
‏ויש לנו רגשות עזים כלפיו.
‏ולא אוכל לומר לך מה יקרה בעתיד,
‏כי אני לא יודע.
‏הטיעון של קראוס בזמנו היה, ‏"תראו, נאבד את פיפן בעוד שנה.
‏לא נשאר בחבורה עוד הרבה.
‏בואו נפוצץ את זה עכשיו."
‏אבל הבעלים אמרו "לא".
‏חיסלתי את זה, כי החלטתי
‏שכל זמן שמייקל ג'ורדן יהיה פה,
‏צריך ללכת על אליפות שישית.
‏ג'רי, כמה התקרבת להחלפת סקוטי פיפן?
‏טוב, היו לנו כמה הצעות,
‏שחשבנו שהן הצעות טובות, ‏על סקוטי ועל כמה מהשחקנים האחרים שלנו.
‏לעולם לא אפסיק להיות אגרסיבי,
‏ולעולם לא אפסיק לנסות ‏לעשות דברים לשיפור הקבוצה.
‏זה מה שבעצם הכתים את היחסים שלי עם ג'רי.
‏הוא ניסה לגרום לי להרגיש מיוחד כל כך,
‏ויחד עם זאת, הוא עדיין ‏היה מוכן להחליף וכדומה,
‏אבל הוא מעולם לא אמר לי את זה בפרצוף.
‏אחרי שאתה נמצא זמן מה במשחק,
‏אתה קולט שאין אדם שאין לו תחליף, ‏אבל חשתי עלבון.
‏נקטתי בגישה מזלזלת כלפיו במידת מה.
‏תמיד נשלחו חיצים הלוך ושוב,
‏אבל בשלב מסוים, סקוטי עבר את הגבול.
‏כלומר, זה נהיה אישי.
‏פיפן התחיל להתעמר בקראוס בגלוי, ‏לקלל אותו באוטובוס.
‏לא יכולתי לסבול אותו יותר. לא כיבדתי אותו.
‏אני זוכר שהגיעו כמה חיצים מאחורי האוטובוס.
‏גבות התרוממו, אתם יודעים?
‏פיפן התחיל לגעור בג'רי קראוס...
‏בפני הקבוצה.
‏נאלצנו לומר, "היי, בואו נירגע."
‏אבל אז היה ברור ש"יש פה פילוג".
‏זה לא כרגיל... כלומר, היו תחושות קשות.
‏"אתה לא מעריך אותי.
‏אתה מנסה להחליף אותי. לא תשלם לי.
‏אז לך תזדיין. אני אדאג לעצמי עכשיו."
‏הגעתי לשלב שבו חשתי שעליי לפעול לטובתי.
‏חשתי שהגיע הזמן שאעשה שוק.
‏פיפן תובע כעת החלפה, ולדבריו
‏- 24 בנובמבר 1997 -
‏הוא לא ישוב מרשימת הפצועים ‏עד שיעזוב את שיקגו.
‏הוא אמר שלעולם לא ישחק שוב בבולס.
‏"לעולם לא אלבש שוב את המדים האלה."
‏האם הבולס צריכים לעשות משהו ‏שיגרום לך לרצות להישאר?
‏לא. אני לא רואה את עצמי ממשיך.
‏סקוטי השמיע כמה הערות מרעישות אמש,
‏באוזני אחד הכתבים בשיקגו, ‏על הרצון להיות מוחלף.
‏נוכל לשמוע את דעתך בעניין? ‏-אין לי כרגע דעה.
‏הרגשתי שסקוטי מתנהג באנוכיות.
‏דואג לעצמו, בניגוד
‏להבטחה שלו לארגון, כמו גם לקבוצה.
‏סיימתי פה, אתם מבינים אותי?
‏בתסריט שלי כבר נכתב שזה הסוף.
‏אז הייתי צריך לפעול לטובתי.
‏תרגום כתוביות: תמי יפה